פרחתי לכבודך,
הצמחתי גם עלי כותרת,
וריח משכר
הנידף מרוח מבדרת.
הנחת עלי כנפיך,
צבעוני ומהודר,
פתחת בפניי שעריך
ולנגוע - רק לי היה מותר.
לא רציתי אז לשמוע
קול זמזום דבורה זרה,
רק מעייניך לגמוע,
ידיד אמת בעת צרה.
להשקות אותי נתתי,
כדי לחיות רק בשבילך,
גשם, שמש, לא איכפת לי
גם לנבול למענך.
אך הבוקר התעוררתי,
ואתה לא כאן חבר,
אז ראיתי את כנפיך
על עלי פרח אחר.
האם שמחת? לא אדע זאת,
אך אם תרצה לחזור אלי,
לא בטוח שאפרח עוד,
שאפתח שוב את עליי...
תגובות
ובכל זאת, כמו שהפרחים נפתחים אל קרני השמש ורק אחר-כך אל פרפר ודבורה, כך גם עליך קודם כל לפרוח
למען השם יתברך ורק אחר-כך תמצאי את חברך שהוא באמת חברך.
בס"ד
אבל זה מה שכתבתי.
קודם כל פרחתי, נפתחתי, ואז הגיעו פרפר ודבורה...
סוף סוף מישהו המחיש ת'מושג פרפר...
אהבתי... והפסימיות בסוף היא בול במקום!!!