הלוואי,
והיה לי האומץ,
לעמוד מולךָ כמו תמיד,
ולפרוק את אשר בי חבוי.
הלוואי,
והיתה לי היכולת,
להרים את רגליי הכושלות,
ולברוח ממצוי לרצוי.
ואולי -
כי יש מישהו שלמעלה שומע,
מנגב דמעותי הרותחות,
שצובעות את פניי בדם.
ומתי
גם עלי יכתבו אגדה,
של "חיים באושר ועושר",
מעצם היום הזה, עד עולם...?
(מתי?...)
רותי יקרה, זה בשבילך...
תגובות
מתי
יהיה לי הכוח
לעמוד, לא לברוח
להישיר אלך מבט
ולומר- גדלת...
אדרת!
אין לי מילים!!
"ומתי
גם עלי יכתבו אגדה,
של "חיים באושר ועושר",
מעצם היום הזה, עד עולם...?"
וואו פשוט וואו!
תבורכי באושר ועושר.
אבל ממש נהדר.
אני בטוח אעשה שימוש בשורות מסוימות למוזה הבאה שלי.
:)