דם, אש ותימרות עשן,
גוף מחבק נשמה,
מבין ענני להבות הכבשן
כותבת יומן מלחמה.
יומן רווי דם ודמעות,
קרעים של נייר נחרכים,
רגליי מתבקעות על סלעי הגבעות,
גביעי הדמעות נשפכים.
חרב חדה לוטפת צוואר,
זוהי חרבך המאיימת,
וכל עוד הגוף לא שייך לעבר -
אני עדיין קיימת!
ואמשיך להיות, על רגליי לעמוד,
גם אם תחשוב כמובן
שאת שנותיי אתחיל לאמוד -
לא אניף מולך דגל לבן.
עד אחבוש את פצעיי, ובשקט אישן,
עד גופי שוב ילבש נחמה,
ולמראשותיי ניחוחות הכבשן -
פרי תלוש מיומן מלחמה.
תגובות
המשלב, החרוזים, הדימויים,.
שיחקת אותה, אחותי!
חזקים בעורף, מנצחים בחזית!
הגבתי לך כבר :)
סחרחורת וצמרמורת.
מדהימה אחת-
יהיה טוב. עוד תשובי להיות הפרח!
[וטעות קטנה- אשן ולא אישן...]